Det fanns en gång en värld
inte så mycket annorlunda från vår egen.
Det fanns enstaka naturkatastrofer,
massiva vulkanutbrott
och då och då, en asteroid skulle komma
från det blå att göra lite skada.
Men för det första miljarder år eller så,
det skulle ha verkat som ett paradis.
Det här är vad vi tycker planeten Venus
kan ha sett ut när vårt solsystem var ungt.
Då började saker och ting att gå fruktansvärt fel.
"Världen frigörs"
Planeten Venus,
vilken en gång kan ha verkat som en himmel,
förvandlats till ett slags helvete.
Skillnaden mellan de två kan vara en känslig balans,
mycket känsligare än du kan föreställa dig.
När saker och ting började nysta upp, det fanns ingen väg tillbaka.
Detta är vad Venus, vår närmaste planetariska granne,
ser ut som idag.
Venus hav är sedan länge borta.
Ytan är varmare än en stekugn,
tillräckligt varmt för att smälta bly.
Varför? Du kanske tror det är för att Venus
är 30 % närmare solen än jorden är,
men det är inte anledningen.
Venus är helt
täckt av moln av svavelsyra som håller
nästan allt solljus från att nå ytan.
Det borde göra Venus mycket kallare än jorden.
Så varför är Venus brännhet?
Det beror på att den lilla mängden solljus
som sipprar in molnen för att nå ytan
kan inte komma ut igen.
Energiflödet blockeras av en tät atmosfär
av koldioxid.
Den där koldioxidgasen... eller CO2 för kort--
fungerar som en kvävande filt för att hålla värmen inne.
Ingen eldar kol
eller körning stora gasslukare på Venus.
Naturen kan förstöra en miljö
utan någon hjälp från intelligent liv.
Venus är i greppet av en skenande växthuseffekt.
Varför ser det ut som vi är i en skål?
Det beror på det intensiva atmosfärstryck.
Det är vraket av Venera 13.
1982, forskarna och ingenjörer
av det som var då Sovjetunionen
landade framgångsrikt denna rymdfarkost på Venus.
De klarade sig för att förvara den i kyl
i över två timmar,
så att den kunde fotografera dess omgivning...
och överför bilderna tillbaka till jorden
före den inbyggda elektroniken var stekt.
Venus och jorden började med ungefär samma mängd
av kol, men de två världarna drevs fram
längs radikalt olika vägar,
och kol var det avgörande inslag i båda berättelserna.
På Venus är det nästan allt i form av gas--
koldioxid-- i atmosfären.
Det mesta av kolet på jorden har lagrats i eoner
i solida valv av karbonatsten,
som den här, del av en kedja som bildas
den firade White Cliffs of Dover,
precis vid Engelska kanalen.
Vilken titan byggde detta världens underverk?
En varelse tusen gånger mindre än ett knappnålshuvud.
Tiljoner av dem.
Encelliga alger.
Vulkaner levererar koldioxid till atmosfären,
och haven absorberar det långsamt.
Jobbar under kursen miljontals år,
de mikroskopiska algerna som skördats koldioxiden
och vände den in i dessa små skal.
De ackumulerade i tjocka avlagringar av krita,
eller kalksten, på havsbotten.
Senare den rastlösa jorden tryckte upp havsbotten
och uthuggna dessa massiva klippor.
Andra marina varelser
tog in koldioxid att bygga enorma korallrev.
Och haven konverterade löst CO2 till kalksten
även utan hjälp från livet.
Som ett resultat, endast en spårmängd lämnades som en gas
i jordens atmosfär.
Inte ens tre hundradelar på en procent.
Tänk på det-- färre än tre molekyler
av var tionde tusen.
Och ändå gör det det den kritiska skillnaden
mellan en karg ödemark och en trädgård av livet på jorden.
Utan CO2 alls,
Jorden skulle vara frusen.
Och med dubbelt så många,
vi pratar fortfarande ungefär bara sex molekyler
av tio tusen.
Saker och ting skulle bli obehagligt varmt
och orsaka oss några allvarliga problem...
men aldrig så het som Venus; inte ens nära.
Den planeten förlorade dess hav till rymden
miljarder år sedan.
Utan ett hav, den hade inget sätt att fånga upp CO2
från atmosfären och lagra det som ett mineral.
CO2 från vulkanutbrott
har bara fortsatt att bygga upp.
Idag, den där atmosfären är 90 gånger tyngre än vår.
Nästan allt är det värmefångande koldioxid.
Det är därför Venus är det ett så grymt inferno
så fientligt inställda till livet.
Jorden, i enastående kontrast,
lever.
Det andas...
men väldigt långsamt.
Ett enda andetag tar ett helt år.
Skogarna innehåller större delen av jordens liv,
och de flesta skogar finns på norra halvklotet.
När våren kommer till norr,
skogarna andas in koldioxid från luften
och växa, gör landet grönt.
Mängden CO2 i atmosfären går ner.
När hösten kommer och växterna tappa sina löv, de förfaller,
andas ut koldioxiden tillbaka in i atmosfären.
Samma sak händer på södra halvklotet
vid motsatt tidpunkt årets.
Men det södra halvklotet är mest hav.
Så det är skogarna i norr
som styr de årliga förändringarna i den globala CO2.
Jorden har varit andas så här
i tiotals miljoner år.
Men ingen märkte det förrän 1958,
när en oceanograf som heter Charles David Keeling
utarbetat ett sätt att mäta noggrant
mängden koldioxid i atmosfären.
Keeling upptäckte jordens utsökt andning.
Men han upptäckte också något chockerande--
en snabb uppgång, utan motstycke i mänsklighetens historia,
i den totala nivån av CO2,
en som har fortsatt alltsedan.
Det är ett slående avsteg från de CO2-nivåer som rådde
under jordbrukets framväxt och civilisationen.
Faktum är att jorden har sett inget liknande
i tre miljoner år.
Hur kan vi vara så säkra?
Beviset är skrivet i vatten.
Jorden behåller en detaljerad dagbok
skrivet i snön från förr.
Klimatforskare har borrat iskärnor
från glaciärernas djup på Grönland och Antarktis.
Islagren har gammal luft fångade inuti dem.
Vi kan läsa det obrutna rekordet av jordens atmosfär
som sträcker sig tillbaka över de senaste 800 000 åren.
Under all den tiden,
mängden koldioxid i luften steg aldrig
över tre hundradelar på en procent.
Det vill säga tills vändningen av 1900-talet.
Och det har gått upp stadigt och snabbt sedan dess.
Det är nu mer än 40 % högre
än tidigare den industriella revolutionen.
Genom att elda kol, olja och gas,
vår civilisation andas ut koldioxid
mycket snabbare än jorden kan absorbera den.
Så CO2 byggs upp i atmosfären.
Planeten värms upp.
Varje varmt föremål strålar ett slags ljus
vi kan inte se med blotta ögat--
termiskt infrarött ljus.
Vi lyser alla av osynlig värme strålning, även i mörker.
Detta är vad jorden ser ut som i infraröd.
Du ser planetens egen kroppsvärme.
Inkommande ljus från solen träffar ytan.
Jorden absorberar mycket av den energin,
som värmer upp planeten
och får ytan att glöda i infrarött ljus.
Men koldioxiden i atmosfären
absorberar det mesta av det utgående värmestrålning,
sänder mycket av det direkt tillbaka till ytan.
Detta gör planeten ännu varmare.
Det är allt som finns till växthuseffekten.
Det är grundläggande fysik,
bara bokföring av energiflödet.
Det finns ingenting kontroversiellt om det.
Om vi ​​inte hade något kol dioxid i vår atmosfär,
Jorden skulle bara vara en stor snöboll,
och vi skulle inte vara här.
Så, lite växthuseffekt är en bra sak.
Men en stor kan destabilisera klimatet
och förstör vårt sätt att leva.
Okej... men hur vet vi det att det är vi som är problemet?
Kanske jorden själv är det orsakar en ökning av CO2.
Kanske har det ingenting att göra med kolet och oljan vi eldar.
Kanske är det de jäkla vulkaner.
Med några års mellanrum, Etna, på Sicilien, blåser sin stack.
Varje stort utbrott skickar miljoner ton CO2
in i atmosfären.
Nu, kombinera det med utgången
av alla andra vulkaner aktivitet på planeten.
Låt oss ta den största vetenskaplig uppskattning--
cirka 500 miljoner ton av vulkanisk CO2
träder in i atmosfären någonsin.
Låter som mycket, eller hur?
Men det är inte ens två procent av de 30 miljarder ton CO2
att vår civilisation drar igång varje år.
Och en rolig sak,
den uppmätta ökningen av CO2 i atmosfären
stämmer med det kända beloppet vi dumpar där
genom att bränna kol, olja och gas.
Vulkanisk CO2 har en distinkt signatur--
det är lite tyngre än den typ som produceras
genom att elda fossila bränslen.
Vi kan se skillnad mellan de två
när vi granskar dem på atomnivå.
Det är klart det den ökade CO2 i luften
är inte från vulkaner.
Vad mer, den observerade uppvärmningen är lika mycket som förutspått
från den uppmätta ökningen i koldioxid.
Det är ett ganska tight fall.
Våra fingeravtryck är över den här.
Hur mycket är 30 miljarder ton CO2 per år?
Om du komprimerade den i fast form,
det skulle ockupera ungefär samma volym
som White Cliffs of Dover.
Och vi lägger till så mycket CO2 i luften varje år,
obevekligt, år efter år.
Otur för oss, den huvudsakliga avfallsprodukten
av vår civilisation är inte vilken substans som helst.
Det råkar vara chefen klimatreglerande gas
av vår globala termostat, år in, år in.
Synd att CO2 är en osynlig gas.
Kanske om vi kunde se det...
Om våra ögon var känsliga till CO2--
och kanske finns det sådana varelser i kosmos--
om vi kunde se allt att koldioxid,
då skulle vi övervinna förnekandet
och förstå omfattningen av vår påverkan på atmosfären.
Men bevisen att världen blir varmare
finns runt omkring oss.
Till att börja med, låt oss bara kolla termometrarna.
Väderstationer runt världen
har behållit tillförlitliga temperaturrekord
sedan 1880-talet,
och NASA har använt uppgifterna att sammanställa en karta
spårning medeltemperaturerna
runt om i världen genom tiden.
Gult betyder varmare temperaturer
än genomsnittet, för vilken region som helst på 1880-talet.
Orange betyder varmt.
Och rött betyder hetare.
Världen är varmare än den var på 1800-talet.
Då, på den största mässan världen någonsin har sett,
ett bortglömt geni demonstrerades lösningen på detta problem.
Kom med mig.
Det fanns en gång en värld
det var inte för varmt och inte för kallt.
Det var helt rätt.
Så kom det en tid när livet det upprätthöll
började märka vår underbara planet förändrades.
Och det är det inte som om vi inte såg det komma.
Så långt tillbaka som 1896,
den svenske vetenskapsmannen Svante Arrhenius
beräknat det dubbla beloppet
av CO2 i atmosfären skulle smälta den arktiska isen.
På 1930-talet, den amerikanska fysikern EO Hulburt,
vid Naval Forskningslaboratorium,
bekräftade resultatet.
Än så länge var det fortfarande bara teoretiskt.
Men alltså, den engelska ingenjören Guy Callendar
samlade bevisen för att visa
att både CO2 och den globala medeltemperaturen
ökade faktiskt.
Även nu kan människan vara omedvetet förändra världens klimat
genom avfallsprodukterna av hans civilisation.
På grund av vår release, genom fabriker
och bilar varje år, på mer än
sex miljarder ton av koldioxid,
som hjälper luft att absorbera värme från solen,
vår atmosfär verkar att bli varmare.
Det här är dåligt?
Tja, det har beräknats, några grader stiger
i jordens temperatur
skulle smälta polarisarna.
1960, Carl Sagans doktorsavhandling
inkluderade den första beräkningen
av rymlingen växthuseffekt på Venus.
Detta var en del av ett karriärlångt intresse
i atmosfärerna av planeterna, inklusive våra egna.
I den ursprungliga Cosmos-serien, 1980 varnade Carl Sagan...
Vi släpper enorma mängder koldioxid,
ökande växthuseffekten.
Det kanske inte krävs så mycket
att destabilisera jordens klimat,
för att omvända denna himmel, vårt enda hem i kosmos,
in i ett slags helvete.
Sedan Carl sa dessa ord,
vi har belastat atmosfären av vår värld med en extra
400 miljarder ton av koldioxid.
Om vi ​​inte ändrar vårt sätt,
hur kommer planeten att se ut i våra barns framtid?
Baserat på vetenskaplig projektioner,
om vi bara behåller på att göra affärer som vanligt,
våra barn är med för en tuff tur.
Mödliga värmeböljor, rekordtorka,
stigande havsnivåer, massutrotning av arter.
Vi ärvde en rik värld
gjort möjlig av ett relativt stabilt klimat.
Jordbruk och civilisationen blomstrade
i tusentals år.
Och nu, vår slarv och girighet satte allt detta på spel.
Okej, så om vi vetenskapsmän är så bra
att göra dessa svåra, långsiktiga förutsägelser om klimatet,
hur kommer det sig att vi är så usla om att förutsäga vädret?
Dessutom hade vi i år en kallare vinter i min stad.
För alla oss forskare vet,
vi kan vara med för global kylning.
Här är skillnaden mellan väder och klimat...
Vädret är vad atmosfären gör på kort sikt--
timme till timme, dag till dag.
Vädret är kaotiskt, vilket betyder att till och med
en mikroskopisk störning kan leda till storskaliga förändringar.
Det är därför dessa tio dagar väderprognoser är värdelösa.
En fjäril slår med vingarna på Bali, och sex veckor senare,
ditt utomhusbröllop i Maine är förstört.
Klimatet är det långsiktiga genomsnittet
av vädret, under ett antal år.
Det är format av globala krafter som förändrar energibalansen
i atmosfären, som förändringar i solen,
lutningen av jordens axel,
mängden solljus jorden reflekteras tillbaka till rymden
och koncentrationen av växthusgaser i luften.
En förändring i någon av dem påverkar klimatet
på sätt som är i stort sett förutsägbara.
Min vän slingrar sig
representerar de kortsiktiga fluktuationerna--
det är väder.
Det är nästan omöjligt att förutse
vad som lockar hans intresse nästa,
men inte svårt att veta vad räckvidden för hans slingrande kommer att vara,
för jag håller i honom I koppel.
Vi kan inte observera klimatet direkt--
allt vi ser är vädret--
men det genomsnittliga vädret, under årens lopp,
avslöjar ett mönster.
jag representerar den långsiktiga trenden,
vilket är klimatet.
Håll ögonen på mannen, inte hunden.
Vädret är svårt att förutse, som min vän här,
men klimatet är förutsägbart.
Klimatet har förändrats många gånger i jordens långa historia
men alltid som svar till en global kraft.
Den starkaste drivkraften klimatförändringar just nu
är den ökande CO2 från förbränning av fossila bränslen,
som fångar mer värme från solen.
All den extra energin måste gå någonstans.
En del av det värmer luften.
Det mesta slutar i haven.
Över hela världen, haven blir varmare.
Det är mest uppenbart i Ishavet
och länderna som omger den.
Okej, så vi förlorar sommarens havsis
på en plats dit nästan ingen går.
Vad bryr jag mig om det finns ingen is runt Nordpolen?
Is är ljusast naturlig yta på jorden,
och öppet havsvatten är den mörkaste.
Is reflekterar inkommande solljus tillbaka till rymden.
Vatten absorberar solljus
och blir varmare, som smälter ännu mer is,
som avslöjar ännu mer havsyta
för att absorbera ännu mer solljus.
Det här är vad vi kallar en positiv feedbackloop.
Det är en av många naturliga mekanismer som förstorar
någon uppvärmning som orsakats enbart av CO2.
Vi är i Drew Point, Alaska,
på kanten av Ishavet.
När jag föddes, strandlinjen var en mil längre bort,
och det bröt av kl hastighet på cirka 20 fot per år.
Nu...
det håller på att ätas upp cirka 50 fot per år.
Nordhavet värms upp
och i ökande takt.
Så det är isfritt under mer av året.
Det lämnar stranden här
mer utsatt för erosion från stormar,
som också får kraftfullare,
en annan effekt klimatförändringar.
Alaskas norra delar, Sibirien och Kanada
är mestadels permafrost,
mark som har frusit året runt i årtusenden.
Den innehåller massor av organiskt material,
gamla löv och rötter från växter
som växte tusentals för år sedan.
För att de arktiska regionerna värms upp snabbare
än någon annanstans på jorden,
permafrosten tinar
och dess innehåll ruttnar,
precis som när du kopplar ur frysen.
Den upptinande permafrosten släpper ut koldioxid
och metan, och ännu mer potent växthusgas,
in i atmosfären.
Det här skapar saker ännu varmare,
ett annat exempel på ett positivt återkopplingsmekanism.
Världens permafrostbutiker tillräckligt med kol
till mer än fördubbla CO2 i atmosfären.
I den takt vi går,
Global uppvärmning kunde släppa det mesta
i slutet av århundradet.
Vi kanske tippar klimatet förbi en point of no return
in i en oförutsägbar bild.
Okej, luften, vattnet
och landet alla blir varmare,
alltså global uppvärmning händer verkligen.
Men det kanske inte är vårt fel.
Kanske är det bara naturen.
Kanske är det solen.
Nej, det är inte solen.
Vi har övervakat solen mycket nära i årtionden,
och solenergiproduktionen har inte ändrats.
Dessutom jorden värms mer på natten
än på dagtid,
och mer på vintern än på sommaren.
Det är precis vad vi förväntar oss från växthusuppvärmning,
men motsatsen till vad ökad solenergi
skulle orsaka.
Det är nu klart bortom något rimligt tvivel
att vi förändras klimatet.
Solen är inte problemet.
Men det är lösningen,
och vi har vetat detta under lång tid,
mycket längre än du kanske tror.
Paris, september 1878.
Eiffeltornet kommer inte att byggas för kommande år.
Vittne ett av de härligaste skådespelen
världen någonsin har sett.
Det magnifika huvudet av Frihetsgudinnan
har precis slutförts.
Tusentals utställare från hela planeten
täckte 66 tunnland Paris
med sina uppfinningar och varor.
Edisons första publik demonstration av glödlampan
kommer inte att ske ett år till.
Det finns inget sådant som elektriska apparater.
Människor trycker inte på knapparna och tryck på knappar.
Det är en handvevad, hästdragen värld.
Det är killen vi kom för att träffa,
den ena med den galna mustaschen.
Han är en mattelärare heter Augustin Mouchot.
Kom ihåg att det är 1878.
Det här är en värld upplyst mestadels av gasljus.
Bilen är fortfarande år borta.
Men Mouchot, här, bländar publiken
med sin solenergi koncentrator.
Solen tillhör oss alla!
Trots att det är 150 miljoner kilometer från oss,
känn dess fantastiska kraft!
Min uppfinning koncentreras solens fria energi
och omvandlar det i mekanisk rörelse.
Den kan driva vilken typ som helst av maskinen.
Den kan producera el eller köra en tryckpress
eller gör is en varm dag.
Och voilà!
Tänk på det,
solljus omvandlas till is.
Ni förstår, mina vänner, vilka under vi kan göra
om vi utnyttjar solens rikliga energi.
Världen kommer en dag slut på kol,
men den magnifika solen kommer alltid att finnas där för oss.
Mouchot tog hem guldmedaljen från mässan.
Men priset på kol föll,
bli så billig att det fanns inget intresse för solenergi.
Förutom, ingen förstod då,
vad den verkliga kostnaden var förbränning av fossilt bränsle.
Mouchots forskningsfinansiering var avskuren.
35 år senare, i början år av 1900-talet,
en annan dörr öppnades till en alternativ framtid.
Det hände i Egypten, vid Nilens strand.
Memo till framtida tidsresenärer...
det här skulle vara en utmärkt ingång
för att förhindra klimatförändringar.
Egypten, 1913.
Det är Frank Shuman från Philadelphia.
Han har bara haft tre års skolgång,
men hans geni för innovation mer än väger upp för det.
Innan han var 30, Shuman hade uppfunnit säkerhetsglas.
Dess användning i bilar och takfönster räddade otaliga liv
och gjorde honom till en mycket rik man,
rikt nog att fullfölja sin verkliga passion,
solenergi.
Shuman ledde laget som designats och byggts
en array av solenergikoncentratorer.
Det kan driva en ångmaskin.
Shuman hoppas att använda solens kraft
att bevattna öknen
och gör den grön.
Den officiella invigningen
av Shumans solkraftverk, år 1913,
var en bländande framgång.
Han hade uppfunnit ett praktiskt sätt för att trycka på solens energi
i industriell skala,
tillverkar solenergi till och med billigare än kol.
Britterna och tyska regeringar
båda erbjöd Shuman generös finansiering
för att utveckla sin uppfinning.
Det var den idealiska källan av riklig kraft
i tropiska områden,
där kol importeras var oöverkomligt dyrt.
Men Shuman drömde ännu större.
I ett brev till Scientific American,
kalkylerade han att hans solkraftverk,
om den används i ett område av Saharaöknen
bara 150 miles på en sida, skulle kunna leverera lika mycket ström
som konsumeras av alla världens industrier.
Men så skulle det inte bli.
Marknaden för en vätska fossilt bränsle, petroleum,
exploderade för frakt,
uppvärmning av hem, och bilar och lastbilar.
Olje var rikligt, billigare till och med än kol,
och mycket lättare att få ur marken och bearbeta.
Det tog 100 män i veckan att elda ett fartyg med kol,
men med olja, en man kunde göra jobbet
på en enda dag.
Ett år efter Shumans triumf i öknen,
Första världskriget bröt ut.
Hans solfångare återvunnet till vapen.
Frank Shumans dröm av en soldriven civilisation
skulle vänta ytterligare ett århundrade
innan den föddes på nytt.
Det finns en annan outtömlig källa till ren energi
för världen.
Vindarna själva är soldrivna,
eftersom vår stjärna driver vindarna och vågorna.
Till skillnad från solfångare,
vindkraftsparker tar upp mycket lite land,
och ingen alls, om offshore,
där vindarna är starkast.
Om vi ​​kunde trycka ens en procent av sin makt,
vi skulle ha tillräckligt med energi att styra vår civilisation.
Och mer solenergi faller på jorden på en timme
än all energi vår civilisation förbrukar
på ett helt år.
Om vi ​​kunde utnyttja en liten bråkdel
av det tillgängliga sol- och vindkraft,
vi kunde leverera all vår energi behöver för alltid,
och utan att lägga till något kol till atmosfären.
Det är inte för sent.
Det finns en framtid värt att kämpa för.
Hur vet jag?
Var och en av oss kommer från en lång rad överlevande.
Vår art är ingenting om inte adaptiv.
Det var bara för att våra förfäder lärde sig
att tänka långsiktigt, och agera därefter,
att vi överhuvudtaget är här.
Vi har haft vår rygg till väggen innan,
och vi kom igenom att ta nya höjder.
Faktiskt den mest mytiska mänskliga prestationer av alla
kom ut ur vår mörkaste stund.
Det fanns en gång en värld
riggat med 60 000 hårutlösta kärnvapen.
Kombattanterna var
de två mest kraftfulla länder på jorden,
och de var låsta i en dödlig famn,
var och en lovar det de vill hellre se
allt vi älskar förstördes
än att skicka in till den andres vilja.
När jag var tre år gammal,
den största konstgjorda alla tiders explosion
detonerades av Sovjetunionen.
Den terror har lagt sig, att ersättas av nya rädslor.
Risken att de 2 000 största städerna på jorden
skulle reduceras till spillror inom loppet av en eftermiddag
är inte längre en av dem.
Den nukleära rivaliteten mellan USA
och Sovjetunionen
hade en annan biprodukt.
Apollo-uppdragen till månen var en förlängning
av kapprustningen som rasade mellan dem.
Skicka människor att kretsa runt jorden
eller gå till månen kräver stora, pålitliga,
kraftfulla raketer-- exakt samma teknik
du behöver bära en kärnvapenstridsspets
halvvägs runt planeten
för att förstöra dina fiender största städerna.
Jag tror att denna nation
bör engagera sig för att nå målet,
innan det här decenniet är ute, att landa en man på månen
och återlämna honom säkert till jorden.
President Kennedys tal 1961
elektrifierade nationen,
och den innehöll mycket det var anmärkningsvärt profetiskt--
men inte ett ord om ett vetenskapligt mål
för att ha åkt till månen.
Inga frågor om månens ursprung
eller hoppet om att få tillbaka prover att analysera.
Nej, Apollo-uppdragen var tänkta
som en demonstration av övermakten
och precision av våra strategiska missiler.
Men en rolig sak hänt oss
på väg till månen.
Vi tittade hemåt...
och upptäckte en annan värld--
vårt eget.
För första gången, vi invånare på jorden
skulle ta ett steg tillbaka och se det som det verkligen är--
en värld, odelbar,
och lite små i det kosmiska sammanhanget.
Oavsett anledningen till att vi först samlade de enorma resurserna
krävs för Apollo-programmet,
hur lurad det än var i kalla krigets nationalism
och dödens redskap,
det oundvikliga erkännandet av enheten
och jordens bräcklighet
är det tydligt och lysande utdelning,
Apollons oväntade gåva.
Ett projekt tänkt i dödlig konkurrens
fick oss att känna igen vårt samhälle.
Vilken titan byggde detta världens underverk?
Det var Ifugao-folket av Filippinerna,
jobbar inte med så mycket mer än sina händer.
För cirka 10 000 år sedan, våra förfäder över hela världen
utnyttjade en annan form av klimatförändringar,
det mildare klimatet uppehåll i istiden--
de uppfann jordbruket.
De gav upp det oupphörliga vandringen,
jakt och insamling det hade varit deras sätt att leva
i en miljon år eller så,
att slå sig ner och producera mat.
De hittade ett sätt att skörda
tio till hundra gånger mer solenergi
än miljön naturligt försedd med sina förfäder.
Människor över hela världen gjorde den svåra övergången
från nomadkulturer till jordbruket
som använde solenergi mer effektivt.
Det gav upphov till civilisationen.
Vi står på axlarna av dem som gjorde det hårda arbetet
att en sådan grundläggande transformation krävs.
Nu... är det vår tur.
Det fanns en gång en värld...
Om liv någonsin funnits på Venus, det skulle inte ha haft någon chans
för att avvärja det helvetiska ödet av denna världen.
Denna skenande växthuseffekt var ostoppbar.
En gång...
det fanns en värld...
vår.
Och den världen är nu.
Det finns inga vetenskapliga eller tekniska hinder
för att skydda vår värld
och det dyrbara livet som den stödjer.
Allt beror på...
på vad vi verkligen värdesätter...
och om vi kan kalla viljan att agera.
Men varför, säger vissa, månen?
Varför välja detta som vårt mål?
Och de kan mycket väl fråga,
varför bestiga det högsta berget?
Vi väljer att åka till månen...
vi väljer att åka till månen...
...vi väljer att åka till månen under detta decennium
och gör de andra sakerna,
inte för att de är lätta, utan för att de är svåra.